- Bonjour! Voinko ottaa teistä kuvan? - Ehkä huomenna.
- Mistä olette kotoisin? - Ruotsista.
- Mikäs pikkumestarin nimi on? - Harry.
Ei huolta, tämä on ilmaista. Otan kauniin yhteiskuvan.
Tulkaa tähän. Tämä vie vain pari minuuttia.
Hienoa. Oletko mestarihiihtäjä? Olet varmasti.
Tule sinä tänne veljesi luo.
Vaimo menee tyttären viereen. Mies vaimon viereen.
Tämä vie vain kaksi minuuttia. Katsokaa tänne.
Hymyilkää. Herra lähemmäs vaimoa.
Katsokaa minuun. Katsokaa tänne.
Vielä yksi tällainen. Yksi, kaksi... Oikein hyvä.
Hyvä. Herra, voitteko laittaa käden hänen harteilleen?
Hyvä! Ja sisko ottaa veljestä kiinni.
Laita käsi Harryn ympärille.
Katsokaa kaikki tänne. Onko kaikki hyvin, Harry?
Katsokaa tänne. Vielä yksi. Hienoa.
Laittakaa päänne yhteen.
Juuri noin, hyvä. Hymyä.
- Onnistuitko? - Joo.
- Onko sinulla lapsia? - On, kaksi tyttöä.
- Kuinka vanhoja he ovat? - 11 ja 13.
- Eivätkö he päässeet mukaan? - Eivät.
- Heistä minä pidän lomaa. - Okei. Ei kuulosta pahalta.
Olemme täällä, koska Thomas tekee liikaa töitä.
Nyt hän keskittyy viisi päivää perheeseensä.
No, nyt se tuli ilmi.
- Hauskaa päivää. - Kiitos samoin.
- Vera, tule. - Voitko huonosti? Mennään ulos.
Voitko auttaa minua? Haloo, tarvitsen apua!
Hyvä, Harry!
Tosi kiva. Tämä on tosi hyvä.
Valo ja kaikki on niin täydellistä.
- Mitkä silmät. - Hän on suloinen poika.
Nämä sopivat yhteen.
- Mitkä heidän nimensä ovat? - Vera ja Harry.
Väsyttääkö? Oletko väsynyt? Olen tosi ylpeä sinusta.
- Voi ei. Saatko sinä ne? - Joo.
Olemme ihan pian perillä.
Ei, älä. Ei minun suksilleni.
Olet kyllä surkea hiihtäjä.
En ihmettele tuota käytöstä. Emme ole syöneet koko päivänä.
- Mitä siitä? - Ei ole ihme, että hän on loppu.
- Mitä minä voin tuohon sanoa? - Isä, saanko mennä?
Ylhäällä sitten.
Harry!
En vastaa nyt.
- Vastaatko kännykkään? - En todellakaan.
Harry, anna minulle puhelin.
- Kiitos paljon. - Näyttää herkulliselta.
Tämä on tosi hyvää. Maista.
- Tosi hyvää. - Eikö ole parmesaania?
- Mitä se oli? - Katsokaa.
- Onko tuo lumivyöry? - Joo, mutta se on hallittu.
Siinä on hirveä voima. Ei hätää. He tietävät, mitä tekevät.
- Isä! - Ei näytä kovin hallitulta.
- Harry, ei mitään hätää. - Isä!
Harry.
Isä!
Miten voitte? Onko kaikki hyvin?
Oletteko kunnossa? Voitte tulla jo esiin.
Oletko kunnossa?
- Oletko kunnossa? - Olen.
- Missä isä on? - Istu, Vera.
Se vasta oli...
Jestas. Oletteko kunnossa?
He tietävät toki, mitä tekevät, mutta tuo äskeinen...
Aurinko tulee esiin.
Äiti! Odota, äiti!
- Ebba, mikset voi odottaa? - Menkää sisään.
Vera, sisään siitä.
- Mitä nyt? Harry, mene sisälle. - Äiti!
- Täällä on joku! - Menkää sisälle.
Harry, mene sisään. Juttelemme vähän.
- No? - Vaikutat hermostuneelta.
- Jaa. - Oletko hermostunut, vai...?
- En. - Okei.
Tai en minä tiedä. Pitäisikö olla?
Ei minusta.
- Eikö? - Ei.
- Mennäänkö sisälle? - Mennään.
- Anteeksi. - Ettekö hiihdä tänään?
- Kyllä, myöhemmin. - Hei sitten.
Hei.
- Kuule. - Älä koske minuun.
Voi sinua.
- Harry. - Oletko vihainen?
Mikä fiilis, Harry?
Huhuu.
Onko kaikki hyvin?
- Juttele minulle. - Lopeta.
Ymmärrättehän te, että meidän pitää välillä jutella.
- Puhutaanko... - Mene pois!
Ymmärrän, että olette vihaisia, mutta voimme kai jutella?
Vera.
- Ymmärrän, että olette vihaisia. - Olemme pahoillamme.
- Etkö sinä... - Mene pois!
- Minä otan tuon. - Häipykää!
- Miksi puhutte meille noin? - Häipykää!
- Ettekö kuule meitä? Menkää pois! - Te molemmat!
- Hyvä on. Tulemme pian takaisin. - Ei!
- Sinä et päätä täällä, Vera. - Häipykää!
- Mennäänkö pois huoneestamme? - Mennään.
Hyvä. Saanko minäkin kokeilla?
- Saako vain isä ohjata? - Ei.
- Etkö muka ole ohjannut ennen? - En.
- Olet harjoitellut autotallissa. - Tämä on ensimmäinen kerta.
Se on vale. Näen, kuinka nenäsi kasvaa, Pinokkio.
Ei! Nouse!
- Millainen päivänne oli? - Fantastinen.
Minulla oli mahtava päivä. Tapasin tuon.
Törmäsimme toisiimme aamulla hissijonossa.
Taisimme molemmat kaivata seuraa. Vitsi, vitsi.
Meillä oli kiva päivä. Lumilautailimme ja juttelimme.
- Sanoit olevasi tosi uskonnollinen. - Enkä sanonut.
- Sanoithan. - En, että olen "tosi" uskonnollinen.
Sanoithan. Ei siinä ole mitään pahaa.
Sanoin tuolle, etten ole ateisti.
- Mikä ihmeen "tuo"? - Käytit sitä itse aiemmin.
- Todellako? Tarkoitin "tätä". - Oli miten oli.
- Uskaltauduitteko ulos? - Kuinka?
Vuorella oli paljon väkeä. Uskalsitteko mennä ulos?
Joo, siellä oli hienoa. Hiihdimme koko aamun.
Lounaan jälkeen menimme huoneeseen pikku koettelemuksen jälkeen.
Istuimme yläravintolassa. Sieltä on upea näköala.
Ja... Me näimme lumivyöryn.
- Todellako? - Jestas!
Anteeksi, se kuulosti oudolta englanniksi.
- "Avalanche." - Miten se sitten pitäisi sanoa?
No, istuimme siellä, ja se oli hallittu lumivyöry.
- Hallittu lumivyöry? - Joo, mutta siitä tuli aika iso.
En ole koskaan nähnyt niin isoa lumivyöryä.
Hetken näytti siltä, että se osuisi ravintolaan.
- Menen vieläkin kananlihalle. - Kävikö teille kuinkaan?
- Mitä te teitte? - Ei siinä voi tehdä mitään.
Se oli kauhean pelottavaa.
- Ovatko lapsenne kunnossa? - Kaikki ovat kunnossa.
Pelästyimme tietysti, mutta se ei ollut niin...
Se oli hallittu. He tietävät, mitä tekevät.
Hän pelästyi niin paljon, että juoksi pois pöydästä.
- Enkä juossut. - Kyllä juoksit.
- En, en. - Juoksit pois pöydästä.
Enkä juossut.
- Juoksit. - En juossut.
- Juoksit pois, kun lumivyöry tuli. - En varmasti juossut.
- Juoksit. - En.
Otit puhelimesi ja hanskasi ja rynnit pois perheesi luota.
Älä nyt. En tehnyt niin. En muista sitä niin.
- Miten sinä sen sitten muistat? - En ainakaan noin.
- Miten se sanotaankaan... - Juoksit pois perheesi luota, Thomas.
Enkä juossut. Voiko monoissa edes juosta?
Lumivyöry taitaa vieläkin vaikuttaa meihin.
Se pistää vapisemaan.
Voiko monoissa juosta?
Thomas sanoo, ettei monoissa voi juosta. Naurettavaa.
Se tapahtui varmasti tosi nopeasti. Ei omaa reaktiota voi ennustaa.
- Eikö monoissa voi juosta? - Ei...
En ole hiihtänyt vuosiin, joten minulta ei kannata kysyä.
Tämä on niin...
Voi miten ihanaa.
Otanko minä sinun viinisi?
Mitä nyt tapahtuu?
Me emme ole me. En tunne meitä.
- Minäkään en tunne meitä. - En halua tällaista.
Minä olen vieläkin järkyttynyt siitä hemmetin iltapäivästä.
- Anna hali. Tarvitsen halia. - Niin minäkin.
Mitä hittoa... Sammutan puhelimen. Halataan.
Minusta on outoa, ettet voi myöntää tapahtunutta.
Meillä on eri käsitys siitä, mitä tapahtui.
En voi tukea sinun käsitystäsi. En kokenut samoin.
En kokenut sitä ollenkaan niin kuin sinä kuvailit.
Illallisella yritit saada kaikki vakuuttuneiksi sinun versiostasi.
En halua kokea enää samaa kuin illallisella.
Se oli kiusallista. Kauheaa.
- Hemmetti soikoon. - Ei taas.
- Emme ole tällaisia. - Emme.
- Tarvitsemme yhteisen elämyksen. - Aloitatko siitä taas?
Yhteinen elämys siitä, mitä tapahtui?
- Se on tärkeää lapsille ja meille. - Millainen elämys se sitten oli?
Olemmeko yhtä mieltä siitä, että tuli lumivyöry?
- Pelästyimme, mutta ei ollut hätää. - Tuo onkin totta.
- Mutta mitä sinä sitten väität? - Se oli yhteinen elämys.
Sanotaan sitten niin. Me näimme lumivyöryn.
Olemme lomalla. Emme saa jauhaa tällaisesta.
Jätetään se taaksemme.
Tuli lumivyöry. Pelkäsimme pirusti, mutta kaikki meni hyvin.
Onko sinulla avain?
Meillä on yleisöä.
Pyydä vähän yksityisyyttä.
Saisimmeko olla rauhassa? Haluamme vain jutella.
Niin?
- Oletko hereillä? - Olen.
Harry! Hanskasi ovat isällä.
- Mitä? - Ne ovat tuolla.
Ajattelin, että hiihtäisin tänään yksin.
- Olisi kivaa hiihtää yksin. - Okei.
- Vai eikö se käy? - Kukin tekee kuten lystää.
- Sopiiko se? - Toki. Nähdään täällä myöhemmin.
- Mitä nyt? - Äiti hiihtää tänään yksin.
Totta kai hän saa hiihtää yksin. On mukava edetä omaa vauhtia.
Minäkin voisin hiihtää yksin. Jos tulee tilaisuus.
- Ota minun Visani. - Pärjään kyllä.
Otan omani.
- Mitä ihmettä? - Varoita ensi kerralla.
Sano vaikka "teline alas" tai jotain.
Oletko kunnossa, kulta?
Katso noita koiria. Tai muutakin kuin koiria.
- Vien nämä ulos. - Vie vain.
- Hän on niin ihana. - Italialainen ori.
- Hän puhuu kuitenkin englantia. - Sen verran kuin tarvitsee.
Totta se on.
- Sinulla on kai ollut paljon miehiä. - Niin on.
Onko sinulla jonkinlainen sopimus miehesi kanssa?
Ei oikeastaan. Hän vastaa omista suhteistaan ja minä omistani.
Se toimii aika hyvin.
Näytät yllättyneeltä.
Ettekö ole mustasukkaisia toisistanne?
Jos hän nauttii toisen naisen kanssa, miksen soisi sitä hänelle?
- Oletko iloinen hänen suhteistaan? - Suon sen hänelle mielelläni.
Ymmärrän sen osittain. Olet nuori ja kaunis-
- mutta etkö pelkää jääväsi yksin?
Totta kai sitä voi pelätä-
- mutta minulla on paljon suhteita ja minulle tärkeitä ihmisiä.
Muitakin kuin mieheni ja lapseni.
En voi rakentaa minäkuvaani pelkän naisen tai äidin roolille.
Ymmärrän, mutta... Toimiiko se?
Mistä tiedät, etteivät ihmiset ja lapsesi voi huonosti sen takia?
Teen parhaani, jotta lapsillani olisi turvallinen ja hyvä olo.
Olen varma, että he voivat hyvin. Ennen kaikkea voin itse hyvin.
Se on parasta, mitä voin heille antaa.
Olet kai samaa mieltä siitä, että suhde, yhteinen elämä-
- lapset, avioliitto ja oma talo ovat tärkeämpiä-
- kuin yö Alberto Tomban kanssa ranskalaishotellissa?
- Oletko samaa mieltä? - Miksi pitäisi valita?
Minulla on ne molemmat. Lyhyitä ja pitkiä suhteita.
Tuo on todella provosoivaa. En usko, että se on niin helppoa.
En tiedä.
Ebba, oikeasti. Tämä on väärä hetki puhua säännöistä.
- Puhutaan niistä toiste. - Ei, puhutaan nyt.
Kippis.
Pysähdy, Harry. Odota!
Mitä sinä oikein touhuat? Tiedätkö, miten täällä voi käydä?
Täällä on tosi vaarallista.
Mitä? Mitä sinä sanot? Ole kiltti ja kerro, mikä on.
Sano vain.
- Et voi vain mumista... - Pelkään, että te eroatte!
Odota, Vera.
- Tule, mennään. - Kokeile sitä.
Anna mennä, kukaan ei näe. Kaksi minuuttia.
Ole kiltti. Älä mene! Tule isin luo!
- Hei! Tervetuloa. - Hei, Thomas.
- Oletko ollut täällä ennen, Fanni? - Tämä on kolmas kauteni.
Tulin ensimmäistä kertaa Matsin kanssa. Meillä on ollut kivaa.
Meillä on sujunut tosi hyvin. Onko teilläkin?
Toki...
Meillä on ollut fantastista.
Meillä on mennyt tosi hyvin. Tämä on kiva paikka lapsille.
Mahtava paikka ja paljon lunta.
Sain hiihtää yksin koko päivän. Neljä tuntia rauhassa.
- Sinunkin täytyy tehdä niin. - Ilomielin.
On ihanaa hiihtää omaa tahtia.
Tehän voisitte mennä yhdessä.
- Se olisi hauskaa. - Siitä on niin pitkä aika.
- Teidän pitäisi tehdä niin. - Katsotaan nyt.
Voitte mennä aamulla. Minä otan lapset. Älä pode tunnontuskia.
Ajattelin vain, että tällä lomalla olisi kiva hiihtää yksinkin.
Anteeksi.
Ei ollut tarkoitus päättää teidän lomastanne. Anteeksi.
Ei se mitään.
- Todella herkullista. - Hyvä.
Kuulin uudesta yökerhosta. Kysyin, tarvitsevatko he väkeä.
Istuin vastapäätä baarinjohtajaa, joka oli aika uhkaava.
- Hän vähän kuin hyökkäsi. - Oliko hän aggressiivinen?
Hän sanoi: "Haluat siis töitä. Onko sinulla alan kokemusta?"
Sanoin, että on. Hän kysyi, olenko taitava.
- Sanoin, että olen tosi taitava. - Ehkä oletkin.
Sitten hän alkoi horista jostain heidän konseptistaan...
- Me näimme lumivyöryn. - Mitä sanoit?
Että näimme lumivyöryn.
Näittekö oikean lumivyöryn?
No, kertokaa nyt.
Istuimme täällä ja kaikki oli hyvin.
Meidän piti syödä lounasta. Saimme ruoan ja aloimme syödä.
Kuulimme kovan pamauksen, jollaisia täällä kuuluu koko ajan.
En pitänyt siitä, mutta Thomas sanoi, ettei ole vaaraa.
Kaikki ravintolassa kääntyivät pamausta kohti.
Näimme, kun lumi vyöryi alas. Se oli tosi kaunista.
Ihmiset alkoivat ottaa kuvia.
Mekin nousimme ylös ottamaan kuvia. Se oli ihanaa.
Kunnes tajusimme, että jokin on vialla.
Koko lumimassa alkoi vyöryä kohti meitä.
- Tuliko se suoraan teitä kohti? - Joo.
Se vain kasvoi ja kasvoi.
Yhtäkkiä tajusimme, että jokin on todella pielessä.
Kaikki menivät paniikkiin, juoksivat ja kiljuivat.
Lumimassa, joka oli varmaan 50 metriä korkea ja 100 leveä-
- tuli nopeasti kohti.
Otin kiinni Verasta ja Harrysta.
Yritin nostaa heitä, mutten onnistunut.
Käännyin pyytämään apua Thomasilta-
- ja näin mieheni, joka otti hanskansa ja älypuhelimensa-
- ja juoksi täyttä häkää pois luotamme.
Sitten kaikesta tuli valkoista.
Seisoin siellä lasten kanssa enkä päässyt pois.
En ole koskaan kokenut sellaista ääntä.
Huusin: "Thomas!" Mutta häntä ei näkynyt.
En tiedä, kauanko siinä meni.
Sitten lumentulo loppui.
Koko tämä tunnelma johtuu lumivyörystä.
Ulkotarjoilu lopetettiin vyöryn takia.
Ihmiset seisoivat siellä lapsineen, ja yhtäkkiä taivas oli taas sininen.
Ruoka oli yhä pöydällä.
Ihmiset alkoivat palata ulos.
He tajusivat, ettei se ollut oikea lumivyöry.
En tiennyt, mitä tehdä, joten istuuduin takaisin syömään.
Sitten Thomas tuli takaisin.
Emme sanoneet toisillemme mitään, jatkoimme vain syömistä.
Minulla on ongelma.
Istun täällä luksushotellissa enkä ole onnellinen.
Voisitko sanoa jotain, Thomas? Tämä on tosi outoa!
Minusta tuollaisissa tilanteissa-
- ei aina tiedosta sitä, mitä tekee.
Ihminen yrittää selviytyä.
Kun selviytymisvaisto saa vallan-
- ihminen ei välttämättä ehdi ottaa mitään mukaan.
Sitten se pitäisi ainakin tunnustaa jälkikäteen.
- Seisoa tekonsa takana. - Mitä mieltä olet, Thomas?
Hän kysyy jo kolmatta kertaa. Voisitko sanoa jotain?
Harry!
Herranjestas. Tule istumaan.
Sinun täytyy sanoa jotain.
Anteeksi. Se on Thomasin uusi lelu.
Hieno juttu.
- Ei kai teille käynyt kuinkaan? - Ei.
Pitäisikö...? Lähdetäänkö vai istutaanko tässä?
- Lähdetään. - He kaipaavat terapiaa.
Ikävää, että tässä kävi näin, mutta emme voi jutella keskenämme.
Teille on tärkeää-
- katsoa tätä isommassa perspektiivissä.
Siten me ihmiset toimimme. Eläinten kanssa on sama juttu.
Kun joudumme äärimmäiseen vaaratilanteeseen-
- meidät valtaa vaisto, joka sanoo: "Minä selviän."
Ihminen reagoi vaistomaisesti.
Pakottava voima saa ihmisen pakenemaan.
Uskon, että...
Vihollinen tässä on se kuva, joka meillä on sankareista.
Meiltä vaaditaan sellaisissa tilanteissa sankarillisuutta.
Totuus on se, että kun todellisuus katsoo silmiin-
- ja kuolema uhkaa, harva toimii niin. Mietitään vaikka Estoniaa.
Estonialla kuoli 850 ihmistä ja selvisi 137.
Selviytyjät olivat hypänneet yli laidan.
He tönivät lapsia ja vanhuksia ja tekivät kauheuksia.
He elivät tekonsa kanssa, mutta heitä ei voinut soimata.
En ymmärrä, miten voi töniä omia lapsiaan selviytyäkseen.
- Ei... - Tässä ei ole kyse siitä.
Vaistoni käskee auttamaan lapsiani, jotka eivät selviä itse.
Thomasin vaisto käski pakenemaan luotamme.
Sinun täytyy ajatella, mitä kaikkea muuta Thomas on.
Mitä hän on tehnyt vuoksesi ja kuinka hän rakastaa teitä.
Tämä tapahtui sekunnin murto-osassa.
Jos joku mies uhkaisi meitä, voisin lyödä häntä saman tien.
Mutta en ole niin väkivaltainen.
Et voi tietää, miten olisit reagoinut.
Minä menen takaisin.
- Uskot vain, että löisit jotakuta. - Puhunkin siitä, että...
On mielenkiintoista, että tällaista sattuu. Olimme niin sokissa-
- että koimme tilanteen aivan eri tavoin.
En ole käsittänyt, että koit sen noin.
Et ole sanonut niin.
Olisitko kiltti ja kertoisit, miten sinä koit sen?
Tuota...
Ei ole relevanttia, miten minä koin sen.
Sinä koit sen selvästi kovin dramaattisesti.
Sinä et siis yhdy Ebban versioon?
En. Minä en kokenut samaa.
En jaa samaa kokemusta.
Sinulla on oikeus omaan kokemukseen, mutta minä en jaa sitä.
Kaikki on kuvattu.
Kaikki on kännykässä. Haenko kännykän?
- Sopiiko teille, että näytän sen? - Tämä riittää jo.
Käyn hakemassa kännykkäsi.
Totta kai me pelkäsimme, mutta...
Olemme täällä. Meillä on yhä Harry ja Vera.
Haluan katsoa tämän, jotta saan asian käsiteltyä.
- Saanko luvan katsoa? - Saat.
Tuletteko katsomaan?
Nyt se alkaa.
Me istumme tuossa. Sinähän kuvasit tämän, etkö vain?
Tuossa näkyy, kun joku juoksee pois. Olemmeko samaa mieltä?
Sinun askeleesi kuuluvat.
Myönnän, että näyttää siltä, että juoksen.
Hyvä.
Thomas, ehkä sinä ajattelit...
...että lumivyörystä on vaikeaa päästä pois.
Ajattelit, että voisit tarpeen tullen kaivaa heidät lumesta.
Vähän sama kuin silloin, kun lentokoneen paine laskee-
- ja kaikki pukevat ensin oman maskin ja auttavat vasta sitten muita.
Eli oikeastaan toimit, kuten sellaisessa tilanteessa pitää.
Niinhän sinä ajattelit, etkö vain?
Voi helkkari.
Mitenhän minä reagoisin, jos sinä tekisit noin?
Sinäkin voisit hylätä lapsesi. Ei sitä tiedä.
Mitään ei voi tietää.
- Mitä sinä itse tekisit? - Nyt puhutaan sinusta ja Thomasista.
Minä olisin toiminut kuin Ebba. En olisi pystynyt juoksemaan.
Tarkoitatko, että siinä on naisten ja miesten ero?
En. Minä vain... Tai siis...
Sinä ja Thomas olette samantyyppisiä miehiä.
Jos teitä vertaa esimerkiksi Filipiin...
Filip ei olisi ikinä jättänyt perhettään. Ei ikinä.
Luuletko että kotona asuva, 21-vuotias lapseton Filip-
- suojelisi perhettään, mutta minä en?
Hypoteettisesti sinun sukupolvesi ja 90-lukulaisten välillä on iso ero.
Kuten sinun ja sinun isäsi sukupolvien välillä.
Sinä otat paljon enemmän vastuuta perheestä kuin hän.
Sinusta siis heiveröinen Filip-
- olisi suojellut perhettään, mutta 70-luvun ekstremeurheilija ei?
Olen aina huolehtinut perheestäni.
Olen aina pitänyt huolen siitä, että perheeni voi hyvin.
- Onko selvä? - On.
- Missä sinun lapsesi nyt ovat? - Tiedät kyllä.
- Ja vaimosi? - Oslossa.
Sanot, että teet kaikkesi heidän eteensä-
- mutta nyt hän hoitaa yksin lapsianne.
Sinä taas lomailet Alpeilla 20-vuotiaan tytön kanssa.
- Onko se sinulle ongelma? - Ymmärrän, että eksällesi on.
- Mitä nyt? - Ei mitään.
Etkö voi vain lakata ajattelemasta sitä?
Mietin vain...
...mitä olen tehnyt tai sanonut.
Ethän sinä... Kuuntele. Rakas, et ole sanonut mitään.
Et ole tehnyt mitään. Se oli hypoteettinen keskustelu.
Tiedän, että teet kaikkesi suojellaksesi perhettäsi.
Uskon todella, että ponnistelisit täysillä-
- suojellaksesi minua, jos jotain sattuisi.
Emmekö voi antaa tämän olla ja nukkua?
Tarkoitatko tuota vai haluatko vain nukkua?
Sanoin sen, koska tarkoitin sitä.
Tarkoitin kyllä. Hyvää yötä. Nyt nukutaan.
Älä ajattele sitä enää.
- Älä sano enää mitään. - En aikonutkaan.
Yritä nukahtaa.
Nukutko sinä? Hengitä.
Mikä nyt on?
Älä sano, että tarkoitit sitä koska sanoit niin.
Mietit, mitä minä olisin tehnyt-
- ja että minä olisin juossut pois todennäköisemmin kuin Filip.
- Filip?! Just joo. - Olet kännissä ja väsynyt.
Olet takertunut johonkin. En tiedä, mistä on kyse.
Ajattele, jos sanoisin, että...
Että monet naiset eivät saa lapsia, ja minusta sinä kuulut heihin.
Sanoisin, ettet ole tarpeeksi naisellinen.
Sanoisin vain: "Voi harmi. Hyvää yötä, nukutaan."
Jos sanoisin sinulle, että uskon...
Kuuntele. Jos sanoisin...
Et ole sanonut yhtäkään niistä asioista, joita mietit.
- Mutta ymmärrätkö... - Ymmärrän!
Ymmärrän.
Jätetään asia huomiseen.
Hyvää yötä. Nukutaan.
Minun täytyy tietää, että luotat minuun. Se on tärkeää.
- Luotan sinuun. - Miksi teet näin?
En voi ottaa asiaa tosissani näin monen tunnin jälkeen.
Luotan sinuun, onko selvä? Voimmeko jo nukkua?
Olet sekopää.
Outo juttu, että vaimosi halusi eron.
Mitä oikein sanoit?
- Entä sinä? Oletko hiihtänyt paljon? - En.
Viime vuosina lähinnä perheen kanssa.
Onpa kirkasta.
No niin!
- No niin. Oletko valmis? - Joo.
Emmekö hiihdä tänään? Kuuletko?
Emmekö hiihdä tänään?
- Ai hiihdä? - Niin.
Ehkä hiihdämmekin.
Haiset viiniltä.
Saanko jäätelöä, äiti?
- Totta kai. - Minäkin haluan!
Ei käy. Ensin täytyy syödä aamupalaa.
- Me söimme jo. - Kauan sitten.
- Jogurttia ja munia. - Ottakaa sitten vähän jätskiä.
- Minä haluan suklaajätskiä! - Saanko puhelimeni?
Se oli hemmetin siistiä!
Thomas! Se oli siistiä. Tehdään sama toiseen suuntaan.
En halua enää hiihtää.
Onko kaikki hyvin?
Emmekö voisi vähän jutella?
- Mistä haluat jutella? - En tiedä.
Thomas. Kuule.
Onko sinulla huono olo?
Kannattaa kokeilla huutamista.
Kävin psykologilla kaksi vuotta. Se ei auttanut paskan vertaa.
Menin metsään ja huusin 5 minuuttia. Tuli hemmetin hyvä olo.
Se on fyysistä.
Olen tosissani. Kukaan ei kuule meitä, anna mennä.
- Istunko vain huutamaan? - Aloita kolmosella. Yy, kaa, koo.
Hyvä. Huuda vatsasta. Yy, kaa, koo.
- Ei hemmetti, antaa olla. - Anna mennä nyt.
- Ole tosissasi! - Voi saatana!
Voi saatanan helvetin paska!
Hyvä!
- Hei, kundit! Onko kivaa? - Joo.
- Kiva paikka. - Niin on.
Kaverini istuu tuolla.
Hänestä sinä olet baarin hyvännäköisin jätkä.
- Selvä. Kiitos. - Ole hyvä. Pitäkää hauskaa.
Anteeksi. Minun piti tulla takaisin.
Se oli virhe. Hän tarkoittikin jotain toista.
Hän ei tarkoittanut sinua. Anteeksi, minun mokani.
- Ei se mitään. - Pitäkää hauskaa.
Se oli minun vikani. Olen tosi pahoillani.
Osoitin jotakuta muuta.
Mennään. Pitäkää hauskaa!
Mitä hittoa, iskevätkö he meitä?
Yritättekö olla hauskoja? Onko meissä jotain huvittavaa?
- Teimmekö jotain? - Halusimme pyytää anteeksi.
Ei tässä mitään.
En puhunut sinulle. En ole sanonut sinulle paskaakaan.
Anteeksi.
Hei, Thomas täällä. Olen hotellilla.
Missä te oikein olette? Kello on varttia yli seitsemän.
Voi paska.
- Mitä sinä siinä istut? - Mitä hittoa sinä teet täällä?
- Onko jotain sattunut? - Etsin teitä kaikkialta.
- Olen jättänyt tuhat viestiä. - Olimme täällä ja kylpylässä.
Odota vähän. Isä on käytävässä!
Isä, netti ei toimi.
Minä tutkin asiaa.
Niinpä. Totta kai.
Ymmärrän.
Olet seurustellut viisi vuotta.
Sinulla on oikeus leikkiä vähän. Kyllä mies ymmärtää.
Niin! Tyypillistä sinua.
Odota, lopetan puhelun. Kyllä se käy.
Andrea, minä soitan takaisin. Hei sitten.
Voi sinua.
Sinä.
Hei.
Isä! Netti ei toimi taaskaan!
- Mitä? - Netti. Se ei toimi.
Olisitko kiltti ja antaisit olla?
Ei!
- Oletko tulossa? - Puen vain housut.
- Sinä pilailet. - Mitä?
Et itke oikeasti.
Ehkä en. Ebba, tule tänne.
Tajuan, että olet pettynyt henkilöön, joka tuli esiin.
Minäkin olen pettynyt häneen. Vihaan häntä.
Vihaan häntä ihan helvetisti.
En voi antaa hänen tekoaan anteeksi.
Hän on tehnyt jo aiemmin paljon muutakin.
Hän on valehdellut ja ollut epäluotettava. Hän tunnustaa.
Hän fuskaa, kun hän pelaa Harryn ja Veran kanssa.
Tajuatko, kuinka säälittävä se tyyppi on?
En pysty enää elämään hänen kanssaan. En halua.
Sinä et ole ainoa uhri. Minäkin olen.
Olen vaistojeni uhri.
Hei. Thomas.
En voi lopettaa!
Etkö tulisi kanssani sisään? Thomas, nyt mennään.
Nyt mennään! Helvetti!
Thomas. Rauhoitu.
Kiitos paljon.
Kiitos.
Helvetti soikoon, Thomas.
Istu alas. Istu.
Nyt saat luvan rauhoittua. Katso minuun.
Hengitä. Hengitä.
Hengitä.
Thomas, herätät lapset.
Ole kiltti ja rauhoitu, Thomas.
- Isä? - Isä on vähän surullinen.
Kaikki on ihan hyvin.
- Äiti. - Ei mitään hätää.
Isä. Isä! Mikä hätänä?
- Isä on surullinen. Kyllä se siitä. - Mikä hänellä on?
Isä!
Isä! Isä!
Äiti!
- Tule, äiti! - Äiti!
- Isä!
Tule!
Isä on vain vähän surullinen. Kyllä se menee ohi.
- Thomas. Onko tämä turvallista? - Reitti on merkattu.
Ei täällä näe mitään.
Minä voin mennä edeltä.
Harry, voit tulla! Sitten Vera ja viimeisenä Ebba.
Selvä!
- Sujuuko? - Joo.
Täällä tuulee ja on sumuista, joten on tärkeää pysyä yhdessä.
Minä menen edeltä, tulkaa te perässä.
Jos pysähdyn, pysähtykää minua ylemmäs.
Voi olla, että edessäni on jotain vaarallista.
Sitten mennään.
- Onko kaikki hyvin? - On.
- Ottakaa rauhallisesti. - Seuratkaa ääntä!
Minä näytän, miten lasketaan.
Ebba?
Ebba!
- Ebba? - Äiti?
Kuuletko, Ebba? Oletko siellä?
- Mitä? - Apua!
Olen tulossa, Ebba!
Voi helvetti...
Odottakaa te tässä. Ebba!
Minä tulen, Ebba! Odota!
Olen tulossa!
Isä?
Isä!
- Harry! - Isä!
Vera! Täältä tullaan.
- Äiti, isä! - Me selvisimme.
Me selvisimme.
- Tarvitsetko apua? - Kyllä tämä tästä.
Mitä on tekeillä?
Mitä hän oikein tekee?
Herranjumala.
Onko teillä kaikki hyvin?
Voisitko ajaa vähän varovaisemmin?
Tämän täytyy olla vitsi.
Eikö joku muu voisi ajaa?
Tämä ei vetele. Haluan ulos. Avaa ovet.
- Voisitko avata ovet? - Hän on todella peloissaan.
- Ilmainen vuoristorata. - Hän on mielipuoli.
Voi ei.
Äiti!
Avaa ovet, haluan ulos. Ovet auki!
- Avaa nuo helvetin ovet! Haluan pois! - Vera, ota takkisi.
Hemmetin amatööri!
Rauhoittukaa!
Rauhoittukaa! Käyttäytykää, niin kukaan ei loukkaannu.
Yksi kerrallaan. Naiset ja lapset ensin.
Olkaa kilttejä ja olkaa rauhallisia.
Oikein hyvä.
Hyvä, rauhallisesti. Varokaa, kun menette tielle.
Oletko kunnossa? Oli hyvä, että nousit kyydistä.
Oletko sinä kunnossa?
- Ei tuollainen vetele. - Ei.
- Hän jäi sinne. - Onko hän yhä sisällä?
- Herran tähden, hän on täysin... - Voi sentään.
Seis!
Tämä on niin typerää.
Samperin idiootti.
- Mitä nyt tapahtuu? - En tiedä.
Hän ei osaa ajaa bussia.
Se oli hengenvaarallista.
Se oli aivan sairasta.
- Mats? Voitko kantaa häntä? - Väsyttääkö?
- Haluatko tupakan? - Ei kiitos.
- Tai saisinko sittenkin? - Totta kai.
Kiitos.
Poltatko sinä, isä?
Poltan.
Suomennos: Johanna Hallberg www.sdimedia.com